EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Lyssna...
Du bara pladdrar.
Kan du sluta prata? Såja, perfekt. Så här ligger det till.
Jag har sagt det förut och jag säger det inte igen,
biljetterna finna att hämta, Zac. Det är bara att hämta ut dem.
Okej? Jag ljuger inte. Jag tänker inte luras.
Jag vet att du tar med en dejt. Det är okej. Du kan hämta ut dem. Jag...
Jag kan inte prata om det, okej? Hej då.
Bara kom hit... Fan!
Helvetes skit!
Hallå...
Jag behöver se passerkort. Kan du inte läsa?
Det står "VIP". Du ser inte särskilt viktig ut.
Okej, du attackerar en person? Det är faktiskt min föreställning.
- Så... - Din föreställning? Vad...
Jag menar, vem är du? Du bara dyker upp. Vem är du?
Jag är Brent Morin. Det är...
- Vem? - Brent Morin. Det är min föreställning.
Jag måste dit in.
Åh, du måste det, va. "Jag måste..."
Du kommer inte in utan passerkort.
- Det är min specialföreställning. - Jag bryr mig inte.
Jag bryr mig inte om vilken hjälm du har i skolan.
Nej, jag är inte speciell. Föreställningen är speciell,
min första för Netflix, jag börjar om fem minuter.
- Jag måste in dit, idiot. - Du gör inget åt Netflix,
- de stängde av mitt konto. - Du, jag måste gå, okej?
Okej.
Tror du att jag skojar med dig? Jag sa ju...
- Jag sa ju att jag måste se ditt kort. - Slog du mig just?
- Så, var... Du har ett kort. - Nej.
- Det är min föreställning. - Du borde ha ett kort.
Leonard, han är okej. Släpp.
- Kompis... - Han testar mig, Adam.
Jag sa att jag måste se ett kort.
Vad har jag sagt om att strypa folk?
Lugna dig. Det är Brent Morin. Det är hans specialare.
- Han är grön. Han är med mig. - Är han okej?
- Jag är ledsen. - Han är med mig. Det är min lista.
Jag är med honom. Vi är här tillsammans.
Är du med honom?
- Läget, kompis? - Bra.
- Du ser ut att må bra. - Det uppskattas.
- Vi borde gå ut. - Absolut.
- Ge honom ett passerkort. - Släpp det.
Släpp det, ta smällen.
- Jösses. Har du ett passerkort? - Passerkort?
Kompis, vad tror du det här är? Jag gick bara rätt in.
Åh, herregud. Den där killen är så lik mig.
- Okej. - Har du en tjej på väg?
Ja. Instagram, hon kanske är den rätta, eller inte.
Jag vet inte. Spelar ingen roll. Reserverade en plats åt henne.
Kan inte bli bättre.
- Njut av det. - Det är det jag menar.
Japp, jag hämtar honom nu. Hej, Brent? Jag är Laura, regiassistent.
- Hej Laura. - Det är tre minuter kvar.
- Vackert. Tack. - Okej?
- Ska du ha på dig det där? - Ja.
Verkligen?
Ja. Vad fan?
- Vad fan? - Okej då.
Han vägrar byta om.
- Vad fan var det om? - Det är hans bästa kläder.
- Du ser ut som rapparen Drake. - Tack.
Det är skitsnack. Det är din kväll, eller hur?
- Förlåt. - Vad f... "Förlåt"?
Du verkar inte så ledsen.
Jag sa det, så då är jag ju det.
Brent, det här är T. Hon är het, eller hur?
Vad i helvete?
Vi behöver några minuter till. Jag antar att du inte ska ha på dig den?
Nu är du nöjd, va? Vad i helvete? Vad är det här?
Jag bryr mig inte om vem hon är. Vad i helvete?
Börjar bli tunnhårig.
Vad?
Älskling, det var elakt... och sant.
Vad fan gör du här? Varför är du inte med mamma och pappa?
Jag har sett det.
Okej, Brent, det är dags. Det är showtime.
Okej. Då så. Fint, jag måste gå.
- Intromusik. Vad ska du... - Gör entré till Hall & Oates.
Vem fan bryr sig?
- Javisst. - De har typ fem basar.
Slappar på basen i alla låtar.
Van fan snackar ni om?
Nej, jag tänker inte leka med nån slang nu, okej?
Jag måste gå och jag måste byta om
och jag får inte ha på min jäkla Drake-tröja.
Och jag tackar dig T, det uppskattas.
Jaja, fortsätt titta på mig sådär. Jag... förbannat!
Låt det höras, fortsätt klappa.
En stor applåd för Brent Morin!
New York!
Tjenare! Ja.
Det blir inte bättre än så. Det var grymt.
Herrejävlar. Jag önskar att alla tjejer som nobbat mig var här nu.
Det skulle varit häftigt.
Skit ner dig.
Jag skulle säga ett namn, men de kanske är här, så jag låter bli.
Åh, alltså. New York, New York!
Jag är från östkusten, Connecticut, döm mig inte.
Ja!
Så vit. Hela publiken är vit.
Jag insåg just det.
Det här är den vitaste publiken jag sett i hela mitt liv.
Det sötaste jag någonsin sett.
Det är som ett program på CW.
Är det såna jag lockar, skattebetalare, ingen som jag kan göra nervös?
Förbannat! Jag måste ha en skandal.
Okej, håll tyst. Fokusera. Jag är ledsen.
Jag måste komma i gång.
Okej, kolla här, så här är det. Jag har lite... Okej, bara...
Okej. Håll tyst.
En tjej lämnade mig nyligen för en magiker.
Vad är det som är roligt?
Sånt händer.
Eller kanske inte. Kanske på Hogwarts.
Jag vet inte om det händer på riktigt. Men det hände mig.
Till att börja med så var vi inte ihop.
Låt mig förklara, okej?
Jag är singel. Jag gillar att vara singel.
Det är kul att vara singel, jag gillar det.
När man är singel behöver man inte handskas med konfrontationen.
Vanligtvis brukar man vara ihop några månader
sen går man skilda vägar,
sen springer man på varandra och pratar i halva meningar.
Ni vet: "Jag vet. Hej. Hej då." Ni vet, sån skit.
Så, jag är på fest, jag ser en tjej,
jag antar att vi ska ha en sån konversation.
Hon kommer fram till mig och med sättet hon närmar sig förstår jag
att vi inte ska ha en sån konversation.
Hon kommer fram till mig och det första hon säger är "Hej Brent.
Du, jag har velat prata med dig..."
Varje gång en tjej måste verbalisera ett andetag, så är det...
Precis när hon gjorde det svettades mitt hjärta.
Har era hjärtan någonsin svettats?
Ungefär som i skolan när du kallar läraren "mamma" utan anledning. Har det hänt er?
Är jag den enda som varit ouppmärksam på morgonen?
Ungefär som, "Hej Brent." "Hej mamma. Fan!"
"Vad sa du? Håll käften, Elliot! Säg inget till nån."
Så, mitt hjärta svettas och jag är på fest med mina goda vänner.
Det jag menar är att jag är där med mina värsta vänner, okej?
Så, de hör det här...
Ungefär som en hundvissla och alla undrar: "Herrejävlar. Allihop, in med er.
In med er. Nej, in. Det kan vara en könssjukdom.
Hon kanske menar könssjukdom.
Ta in alla snygga tjejer där borta. Kom in, allihop.
Snälla var gravid." Han kör på med sånt.
Så jag sitter där, mitt hjärta svettas, hon är där,
vänner, främlingar överallt och hon säger till mig, ord för ord:
"Alltså, anledningen till att jag liksom
försvann var att...
Okej, jag började dejta en magiker."
Har ni någonsin trott att ni hört något, men sen liksom:
"Det finns ingen chans att jag hörde det."
Ni vet, det blir som: "Sa du just penisparty?"
"Nej, jag sa: 'Ska vi gå till videobutiken?'"
Alla videobutiker har stängt så det var en dålig referens.
Ni fattar vad jag menar. De finns inte längre. Tjenare Netflix!
Så hon säger: "Magiker."
Förstå att det inte är vad jag tror att nån ska säga till mig.
Så jag svarar: "Ursäkta, vad sa du?"
Min vän lägger sig i och säger:
"Att hon lämnade dig för en magiker."
Han blev dumpad för en magiker.
Hon lämnade honom... Nej, värre än könssjukdom. Berätta för alla.
Japp, en magiker, som ett sånt där cirkusmissfoster. Japp.
Här är mitt problem.
Varför säga magiker,
som om det är ett normalt jobb, som det är något man kan säga här i livet.
Man kan också säga dockmakare.
Säg för fan inte magiker, som om magi är på riktigt.
Ingen kommer att flyga hem ikväll.
Du dejtar inte David Blaine. För här är mitt problem,
jag tror inte att det finns många medelklassmagiker.
Jag tror att man antingen är rik och känd, eller fattig tillsammans med en kanin.
På riktigt.
Jag tror inte man besöker förorten och ser nån klippa gräset klädd i slängkappa.
Jag tror inte det händer.
Jävla magiker, på riktigt?
En magiker.
Jag vet att ni undrar varför jag klankar ner på magiker.
Som en underhållningskollega borde jag uppskatta det.
Vad som hände mig och en magiker.
Var min pappa magiker och lämnade oss? Jag vet att jag har energin just nu.
Jag är åtta år och förbereder mig för baseball och far säger: "Hej då, min son."
Pappa?
Jag vet inte varför jag säger "pappa".
Din far är väl en magiker från det gamla landet,
var fan nu det ligger.
Jag vill bara erinra mig alla barndomsminnen
som när jag var en liten italiensk pojke från 1900-talet. På riktigt.
På riktigt liksom, det suger.
Jag har gjort det, det var den bästa tiden att vara barn.
Jag önskar jag var en italiensk pojke från 1900-talet.
Har ni någonsin sett bilder på de barnen?
Pösiga kläder, tydligen från storebrodern som nyss dött.
De har ärvda kläder.
De ser alltid trötta ut.
Pappa...
De skriker alltid på sina mödrar: "Mamma! Pappa, han poff!"
"Skit i det, jag gå."
"Vart ska du?" "Jag åka till Amerika, ska bli komiker."
Det var så jag kom hit.
Det är så dumt. Jag är en sån idiot.
Ni börjar förstå varför jag är singel.
Det är sant. Jag försöker faktiskt hitta en bild på en liten italiensk pojke
från 1900-talet, det här är sant,
så att jag kan rama in den, i en fin ram,
inte nån billig skit,
utan en fin ram som jag kan ha i mitt hus bredvid mina familjefoton,
så att tjejer som besöker mig frågar: "Vem är det?"
Jag kunde svara: "Det är jag som barn." Sen skulle de aldrig ta upp det igen.
För jag hoppas att när de äter brunch nästa dag,
och deras vänner frågar: "Hur är han?" Då måste hon svara:
"Du vet, jag tror att han är runt hundra år."
Det är så dumt.
Vet ni vad som är dummare än det?
Vissa av er tror mig inte, jag försöker faktiskt med det här.
Jag är ute och reser och inser: "Mitt projekt..."
För det är vad jag kallar det här. Jag har inget vanligt jobb.
"Jag har ett projekt jag måste göra."
Jag bildsökte efter italienska pojkar från 1900-talet på Google.
Ni fattade genast, eller hur?
Det tog mig två dagar att förstå
att det inte är något man bildsöker på Google.
Jag fick panik och raderade sökhistoriken.
Min vän sa: "Så, om jag fattat rätt,
så bildsökte du efter italienska pojkar från 1900-talet.
Sen tog du bort historiken efter två dagar. Du menar
att du kollade, fick det du ville ha och röjde bort bevisen."
Det är inte bara som att jag sökte på Google.
Jag sökte aktivt på Google, för ett projekt,
vem vet, för ett riktigt projekt. Kanske ett släktträd.
Googles bildsökning bara säger: "Jag vill kolla på dem."
Ni fattar?
Jag vet inte vem som rödflaggar sånt, men jag är lätt rödflaggad.
Ingen chans att jag inte är.
Den som gjorde det sa: "Chefen...
Chefen, vi har en knäppgök här. Du måste komma in.
Nej, han är specifik."
Så magikern kom.
Han kom till festen. Het.
Så jäkla het.
Han öppnade nog inte ens dörren. Den öppnades nog bara.
Ni vet?
Och sen var han bara där. Man bara...
Jag gjorde det där ljudet. Jag såg honom och jag...
Ungefär som...
Om vi hade legat hade det inte varit gay,
ni fattar vad jag menar, en riktigt het kille.
De heter förmodligen Shylo, Skyler eller Ashley,
alla är tjejnamn från framtiden.
Det är stor skillnad mellan en snygg kille och en het kille.
Heta killar kommer undan med sånt de inte borde komma undan med.
En het kille kan bära en djupt v-ringad t-shirt.
Så väldigt djupt.
Var hittade du den här?
Ända ner till skärpet.
Vem sålde den här till dig, en pirat? Var fan hittade du den här?
De har en djupt v-ringad tröja med en yllescarf, för de svettas inte,
och en jäkla Indiana Jones-hatt, gummistövlar och armébyxor,
och ett träkors de gjort själva för att de är så jäkla "konstnärliga".
Gå förbi kön på en nattklubb och inkastaren säger: "Släpp in honom."
Det är ju en vampyr. Vem fan släppte du just in?
Jag står här i mina balkläder uppklädd som Cory Matthews
och du släppte in den jäkeln.
Jag vet vem jag är.
Det är en het killes lyx.
Jag har inte den lyxen, jag vet det, okej?
Som Brad Pitt, jag såg en bild på honom nyligen.
Femtio år, blont hår hit ner.
Bor du på ett moln? Hur i helvete?
Hur kan du ha en sån fin familj?
Som far måste man kunna skrämma upp sina pojkar.
Hur kan du göra det när du är läcker?
Som i parken. "Hallå! Kom hit.
Hallå, tvinga mig inte att komma dit.
Ja, det är dig jag pratar med. Kom för fan hit på en gång.
Jag frågar inte igen.
Försöker du imponera på dina vänner, är det vad du gör just nu?
Angie, ge mig en hårsnodd.
Jag ska slå barnen. Ge mig en jävla hårsnodd.
Håll i ringarna, jag är inte klar.
Ge mig den där skiten! Lägg på dig lite, okej?
Du skrämmer skiten ur mig, som att knulla en jävla präst.
Vart tog han vägen?
Vart tog asiaten vägen?
Jävla skit!
Så här ser alla heta killar alltid ut.
Som om solen stör dem.
Har ni märkt att de skrattar som att de inte vet vad skratta är.
Det är så fult här ute.
Tror ni att heta killar blir arga,
och inser att de är heta och blir normala direkt igen?
Som om: "Jävla skit!"
Allt kommer att bli bra.
Jag är så glad att min pappa inte är het.
Lyssna här, det låter hemskt.
Han är här också, det är konstigt, men...
Det jag menar är att min pappa ser ut som en "pappa".
Han ser ut som en "far", förstår ni?
Dit vill jag nå i livet.
Jag vill nå den ålder då jag inte längre bryr mig.
Jag bryr mig.
Jag tog på mig det här, såg mig i spegeln,
jag hatade det, jag bytte om.
Jag provade något annat, tittade i spegeln, tog på mig det här igen.
Jag rakade min hals för att få en finare haka.
Jag skaffade blå draperier så att mina ögon sticker ut.
Allt är planerat.
Jag vill inte längre.
Jag vill nå åldern då jag skiter i det.
Få en E.T.-kropp.
Man vet inte om de är smala eller feta, det ser bara bekvämt ut. Dit vill jag nå.
Min far var atlet i världsklass.
En dag försvann hållningen, ingen muskeldefinition,
magen utåt, ingen röv, ingen haka.
Som om Kermit skulle traska runt.
Skaffa en sån gångstil.
Jag vill ha en sån hosta.
Ni vet, som om något gick riktigt fel i det förflutna...
Ni vet, som...
Dit vill jag nå.
Innan de upptäckt att något är riktigt farligt för dig...
"Skit. Jag jobbade i en kolgruva när jag var åtta." Du svarar. "Jaha, jaha."
En sån hosta vill jag ha.
Min pappa är inte... Min pappa är min hjälte.
Den mest osjälviska person jag mött, allt han bryr sig om är andra.
Om jag kunde vara hälften så bra far, skulle jag vara den bästa.
I gymnasiet älskade jag ändå att reta upp honom.
För min pappa var lite äldre
så när han brukade skälla tappade han andan under tiden.
Bästa stunden i mitt liv när jag upptäckte det. Jag glömmer det aldrig.
Jag skolkade i gymnasiet, för jag var en medelmåtta.
Bästa lyxen i mitt liv var att vara en medelmåtta.
Jag hatade det. Mina föräldrar är lärare, så det funkade inte där hemma.
Pappa brukade komma hem och skälla på mig, men han tappade andan,
det var toppen när jag upptäckte det.
Pappa kommer in, sur som fan. Han säger: "Ska du stanna hemma från skolan?
Du kanske bör stanna hemma hela sommaren, inte ens spela baseball..."
Min lillebror känner mig så väl, han säger: "Gör det inte."
Jag säger: "Jag måste fortsätta."
Jag säger: "Pappa, jag missade hälften." "Åh, du spelar rolig?"
Du kanske inte får gå på balen, du får åka till Blackmans
och hyra filmer med familjen. Du ska fan se filmer med oss..."
Mamma säger: "Du tar kål på din far!"
Pappa håller på att krympa också.
Det är skitkul för pappa är riktigt bra på att hålla tal.
Har håller jättebra tal, han har alltid varit bra på det.
Men han blir kortare.
Ni fattar vad jag menar? Han blir bara lite kortare.
Det härliga med honom är att han inte köper kläder.
Dit vill jag nå. Pappa tar bara på sig det som ligger i närheten.
Sjuttio år gammal och klär sig i arméshorts.
Om du är vuxen och klär dig i arméshorts,
och du inte jobbar på Jurassic Park, vad fan håller du då på med?
Varför behöver du sådana?
Tar du skogsvägen till jobbet?
Vart ska du, pappa?
Han tar på sig arméshorts, långa sockor, flip-flops,
en lacrossetröja för kvinnor.
Jag vet inte var han hittat den, jag har ingen syster, ingen har spelat lacrosse.
Han tar på sig en golfkeps och säger: "Okej, kom igen, vi drar till kyrkan."
"Nej, ingen ska till kyrkan.
Du ser ut att ha handlat second hand"
Men han krymper.
Och det är så kul för att han använder samma kläder.
Det är som om han bär Shaquille O'Neals kläder.
Jag bara...
Okej, det jag kommer att göra är rätt så knäppt.
Jag är nyfiken, hur kort kommer han att bli?
Jag kommer hem till jul om tio år...
Om tio år, på julen, kommer jag att säga: "Var är pappa?"
"Här nere."
"Pappa?
Varför är du klädd som en tomte?"
"Det är något jag inte berättat."
"Varför pratar du som Regis Philbin?
Varför ser ingen dig?" "Slut dina ögon."
"Herre jösses, vad var det?"
"Kom hit ner, fort." "Vad håller jag på med?"
"Håll min hand." "Jösses, den är så liten."
"Skynda." "Pappa, jag är ärlig, du rör dig snabbt
men vi förflyttar oss inte.
Vart för du mig?"
"Jag vill presentera din riktiga familj."
"Vad ska vi göra bakom julgranen?
Herre jösses, vad är det för söt liten dörr?"
"Följ mig, fort."
"Pappa, den är för liten."
"Tro." "Tro?"
"Den här platsen är underbar.
Så många rutschkanor.
Vad fan var det?" "Din kusin Boom-Boom."
"Vad?"
"Det här är din farbror, Zumba, Gumbala och Duko."
"Vänta lite, kommer det här att hända mig?"
"Ja, du är inte het."
Så, tillbaka till festen med magikern.
Han tog med sina kort.
Stopp! Vi fattar, du är mystisk.
Var du tvungen att ta med korten?
Jag tar inte med en mikrofon till en fest.
Jag står inte och säger:
"Det påminner mig om en gång..." Jag gör inte sånt.
Jag blev full, jag gillar att dricka, okej?
Jag kanske har problem om ni fattar vad jag menar?
Om man säger det på ett fint sätt så kommer man undan.
Det här är den värsta perioden i historien att vara ett fyllo förresten.
Vi är för uppkopplade.
De här smarttelefonerna...
Jag borde inte kunna bli full, ensam i mitt sovrum
med dörren låst och sabba allt.
Du kan förstöra hela ditt liv
om du har tillräckligt många appar. Har ni tänkt på det?
Det kan du.
Du kan besöka Amazon,
som redan har kopplat ditt kreditkort, och köpa en massa skit.
En robot levererar en studsmatta i din trädgård i morgon.
Du kan mejla till din chef.
Jaha, nu funderar ni på det.
Har ni någonsin varit fyllearga?
Det minst försvarliga sättet att vara arg på.
Du behöver inte ens ha mejladressen. Allt du behöver är första bokstaven.
"T" för Ted, ämne, stora bokstäver,
"Skit ner dig, Ted!"
Och du går på honom, svinfull: "Vet du vad, Ted?
Du är så jävla korkad,
din företagsidé är skit, din dotter luktar bränt.
Skit ner dig!
Åt helvete med kontoret."
Tre rader till "Z-D-B-B-D-D-D-B-B-B."
Tusen utropstecken, för att du somnade till för en sekund.
Tre rader nedanför...
...för du glömde att det var ett e-mejl, bara en tom sida.
Sen skriver du: "Just det! Din fru är ganska billig",
stavat "billi" men han fattar, han fattar vad det är.
"Ses på måndag."
Sen skriver du tillbaka direkt efter:
"Skit ner dig Ted! Del två."
Djävulsansikte.
Tre mellanslag. "Kom hit." För att du trodde att det var ett SMS.
Två mellanslag till.
"Just det, vad jag menade med billig..."
fortfarande stavat "billi," "...är att din fru är en slyna."
Det är hemskt, ni måste tänka på sånt.
Jag kan posta min kuk på Instagram.
Jag ska inte göra det, okej?
Du har inte möjlighet att tänka efter före du handlar.
Det finns inget på Instagram som säger: "Det där är en kuk." Fattar ni?
Jag kunde göra det, det är hemskt.
Det kunde hända.
Jag skickar inte kukbilder, tjejer har frågat.
Killar har sagt att det är deras trumfkort. Hur?
Det här är det värsta delen på en kille. Värsta.
Kukar ser ut som ofärdiga utomjordingar, det finns inget tilldragande.
De ser ut att ha kommit ut utan armar och ben, fattar ni?
Om kukar kunde prata med den lilla munnen så skulle de säga...
Förlåt.
Det känns som att ni tror jag har en konstig kuk.
Jaha, du nickade ja.
Nej, min kuk är bra, okej?
En bra kille, en bra kompis.
Jag vet vem jag är.
Jag kommer aldrig att säga: "Vill du ha min stora kuk?" Aldrig.
Sån är inte jag. Jag vet vem jag är.
Om min kuk var tonåring skulle du kunna låta honom ta med din dotter på balen.
Fattar ni?
Håll tyst.
Om jag är naken så skulle en tjej aldrig säga: "Åh."
Men inte heller: "Åh."
Hon säger nog bara: "Åh." Fattar ni?
Det kommer inte att komma på tal dagen efter.
Om inte nån tar upp det:
"Hur är det med kuken?" "Det är okej."
Fattar ni? Det kommer inte att hända. Håll tyst.
Jag önskar att jag vuxit upp då det bara fanns telefoner med nummerskivor.
Ingen fylleringde på en nummerskiva. Fattar ni hur svårt det skulle vara?
Jag är avundsjuk på dem från den tiden. Två fyllon som kommer, en säger:
"Jag ska ringa henne." Hans polare säger: "Gör inte det."
Jag älskar henne. Tyst! Jag bryr mig inte att hon är gift.
Hon måste få veta precis nu att jag älskar henne.
Jag ska fan säga det nu!
Nej, jag bryr mig inte om ifall de har barn, hon måste få veta.
Okej? Hon måste få veta precis nu att...
Håll tyst! Hon måste få veta.
Vilket hål är det som är uppåt och sen snabbt tillbaka?
Jag kan inte se, för plasten är kvar på.
Jag kan inte se något.
För att du är fattig, Jebediah.
Kom hit och hjälp mig.
Varför heter du Jebediah?
Det är 1968, du har en knäpp familj.
Jag slår vad om att din farsa är magiker."
Jävla magi.
Så, tillbaka till festen.
Full, folk snackar skit, mina polare snackar skit.
Så här är det, man växer upp och blir mindre förlägen, har ni märkt det?
Det är bra. Man blir lite mindre förlägen.
Bubblan växer och man blir mindre förlägen. Det är inte som på gymnasiet.
Det är intressant att gymnasiet var den mest pinsamma tiden av ens liv,
men det var egentligen den lättaste tiden.
Det var det verkligen.
Allt var slutet på världen i gymnasiet.
Kommer ni ihåg högläsning?
Varför skulle vi göra det?
Lärde sig någon här faktiskt att läsa...
...genom den där anti-liggerfarenheten som jag gick igenom?
Behövde nån annan stå upp? Behövde ni stå upp?
Jaha. Varför? Vad är det, en pjäs?
Varför i helvete står jag?
Vi fick turas om att läsa högt. Brukade ni räkna ut att ni var den fjärde
och komma ihåg fyra framåt?
Jag lyssnar inte på läsningen,
för jag försöker memorera ett kapitel.
För jag tror att om jag läser bra, så runkar Laurie av mig.
Det är vad jag tänker på.
Och ingen har någonsin i hela skolans historia runkat av någon
för en bra högläsning.
Inte en tjej i hejarklacken har sagt: "Varför låg du med honom?"
"Tja, han var bra på högläsning." Det har aldrig hänt.
Min lärare hoppade bara över. Hon sa:"Vi kan ha kul.
Brent, stå upp och sluta skaka
och läs den svåra boken som du aldrig läst förut,
medan du går igenom puberteten, och får stånd utan anledning?"
Minns ni hur det var att få stånd då? Om det ändå var så lätt nu.
Jag pratade om min kuk nyss, min vuxna kuk.
Min gymnasiekuk visste vad han gjorde, han var en eldsjäl.
Jag önskar jag visste hur han fungerade under gymnasiet.
Fattar ni vad jag menar? Han liksom...
Nej, han var bra. "Vi övade inför balen!"
Fattar ni vad jag menar? Han var bara så grym.
Jag vet inte om ni tjejer visste om det. Vi kunde få stånd lätt.
Jag kunde gäspa vid åtta på morgonen och sen vara hård under matten.
Har ni gjort ett matteprov med stånd
utan att se ut som en seriemördare i ansiktet?
Jag misslyckades med matteprovet. Jag fick 51 på provet.
Hade stånd under hela provet.
Fyrtiofem minuter, smärtsamt hård.
Jag trodde jag skulle komma ut och...
Jag trodde det skulle hända.
Gnuggade mig emot de pösiga jeansen som jag trodde var mode då.
Jag glömmer aldrig provet, jag glömmer det aldrig.
Det enda provet jag minns. Jag hade sånt stånd
och pluggade aldrig, jag var en medelmåtta.
Jag brydde mig inte. Så jag satt där och tänkte: "Okej, nu kör vi."
Jaha, jag är stenhård. Nu kör vi.
Okej, nu kör vi.
Nu kör vi allt igång. Ja, bra prov. Upprymd.
Så upprymd. Ja, kan inte vänta.
Varför i helvete kollar hon på mig? Okej, nu kör vi.
Jaha, nu kör vi. Fortfarande hård. Fortfarande stenhård.
Du kan det här. Du behöver inte plugga.
Du är en smart kille. Gå in för det bara. Ha kul med det.
Det är matte. Matte... Okej.
Vanligt förnuft. Nu kör vi, fråga ett.
'Pytagoras sats är...' Okej, fråga två.
"Visa uträkningen." Skit ner dig. Jag har inget att visa.
Upprymd, japp. Det är härligt.
Vad i helvete? Hon kollar fortfarande på mig. Nu kör vi.
Jag tar sidan två. Man behöver inte börja på sidan ett.
Ska du anpassa dig, grabben? Kör på.
Nu kör vi. Sidan två, nu kör vi.
Sidan två. Jag känner inte till några av de där formerna.
Sidan tre.
Det här är inte NASA. Sidan fyra.
En tom sida. En helt tom sida för att 'Visa uträkningen'.
Vill du att jag ritar matte, för fan?
Upprymd. Japp, ska bara fixa...
Herre jävlar, hon kollar fortfarande på mig. Jävla fitta.
Nu kör vi. Vet du vad? Vi går tillbaka till sidan ett, lite fusk.
Vill man komma in på universitetet får man fuska sig fram.
Det är okej. Fortfarande svårt.
Stenhård. Det gör ont. Nu kör vi.
Nu kollar hon inte, vi kikar lite här borta.
Sådär ja. Är det en miniräknare?
Behöver vi en jävla miniräknare för provet?
Skit. Miss Fields? "Ja, Brent."
"Jag har ingen miniräknare."
"Kom hit fram och få en."
"Alltså, jag är mitt uppe i provet.
Skulle du kunna komma hit med den?" "Om jag kan komma med den?
Tror du att livet handlar om att bli uppassad, Brent?
Tänk om jag ringde dina föräldrar, lärare, precis som jag,
och sa att deras son vill att jag passar upp på honom?
Det är därför du missar skolan, därför du kanske inte får något slutbetyg.
Det är därför du och jag inte drar jämnt och vi måste diskutera det här."
"Tyst, miss Fields! Vi vet att du skilt dig.
Okej, jag vet att hon kollar på mig och att jag fortfarande är stenhård."
Vet du vad jag tänkt på, ända till i dag,
det är om någon i klassen såg mig under provet.
Det är en sak att jag vet vad som pågick,
men om du inte visste så måste det varit en märklig erfarenhet.
Bara en kille på andra sidan, "Jaha, då kör vi.
Två i minne och...
Du. Kolla på Brent.
Jag är inte bög, kolla där nere.
Kollar du?
Har han stånd?
Du, han har stånd.
Han måste älska matte.
Han har inte ens nån miniräknare, kolla in honom."
Det var därför jag hatade högläsning.
Ni trodde jag tappat tråden, men det hade jag inte.
Min röst brukade brista. Det sög, för även om klassen inte fattade det,
så brukade min vän Elliot avslöja mig inför alla om han var där.
Har någon haft en sån vän, både den bästa och den sämsta?
Han pratade aldrig, men då jag gjorde det: "År 1944...", så sa han:
"Brent är oskuld!"
Han har berättat, och han grät. Hemma hos mig."
Kommer ni ihåg sånt? "Allihop, kolla hur han rodnar.
Miss Wagner, sitt ner. Han är min bästis.
Jag får göra så här. Snälla sitt ner för fan i två minuter.
Kolla på dig! Jag ska berätta. Jag bryr mig inte.
Laurie, vet du vad? Han är kär i dig.
Jag såg när han runkade till dig i skolkatalogen.
Han sover ofta över för att hans föräldrar är fattiga och ska skilja sig.
Skit ner dig, Brent! Ska du sova över i helgen?
Jaha, jag får kvarsittning.
Jag drar. Jag bryr mig inte, det var värt det."
Att förstöra för mig var alltid värt kvarsittningen.
Jag fattade aldrig det.
Det jobbigaste var att bjuda ut nån.
Det var det jobbigaste att göra på gymnasiet. Det värsta.
Nu bryr jag mig inte, jag får nobben varenda jävla dag.
"Hallå." "Nej." "Okej."
Dricka, hem igen.
Jag önskar att vi haft bar på gymnasiet. Det hade varit bra.
Bara dra ner till cafeterian,
en gubbe som frågar: "Vad fattas?" "Jag blev nobbad till balen."
"Jag ska fixa till dig, lite spanska flugan..." Fattar ni?
Det här är varför det sög.
Blev man nobbad så visade polarna aldrig nån sympati,
men ni tjejer brukade gå och skvallra på en gång.
Ni var tvungna, inte ert fel. Ni var bara tvungna.
Ni kände empati och behövde berätta för alla.
Ni hittade alltid nån.
Det behövde inte ens vara en bra vän, utan första bästa.
"Åh herregud, kom hit.
Varför du? Sherry, kom hit.
Du suger. Lyssna.
Du är så äcklig. Lyssna.
Du är värst. Se på dig. Fokusera. Fan.
Okej, ser du? Är du där?
Tack. Okej.
Du kan inte tro vem som just bjöd ut mig.
Du vet Brent Morin, killen med stort huvud och medelmåttig kropp?
Han kom fram till mig, helt täckt med svett,
och han höll sina böcker så här.
Jag frågade: 'Har du just sett ett monster, eller?'
Men ändå, fokusera.
Han börjar dra skämt och pratar om sin farsartade dag,
sen försökte han hjula, ramlade på ryggen
och tappade andan.
Jag kom 15 minuter sent till lektionen.
Sen reser han sig, blir illröd,
han kan inte ens ha ögonkontakt och han frågar:
'Jag bara undrar om du vill gå på bio med mig på lördag?'
Jag svarade: 'Nej, jag har en pojkvän.' Han svarar: 'Jag också.'
Sen gick han bara.
Visste du att han var gay?
Och jag har hört att han inte kan läsa."
Jag pratar skit om gymnasiet fast jag gillade det.
Den största lyxen i mitt liv var att få vara en medelmåtta,
jag älskade det.
Jag var en populär kille, jag hade massor av vänner, livet var bra.
Jag brukade ofta ha tur.
Som när jag var 17 år och dejtade en 22-årig dansös.
Inte strippa, men förmodligen.
Man frågar inte så mycket när man är 17.
Jag glömmer aldrig det här, okej?
För när jag haft turen med mig,
så brukade jag också förstöra det. Det var konstigt.
Som när hon sa: "Jag vill att du kommer hem till mig.
Jag kan laga middag till dig och sen kan vi göra något annat."
Mitt hjärta rusar, min kuk pirrar, jag var oskuld då.
Jag tror att jag ska förlora min oskuld
till en kvinna, hemma hos henne, för jag bodde med mina föräldrar.
Så jag gick hem och klädde upp mig.
Jag klädde upp mig som om det var nattvard. Fattar inte vad jag gjorde.
Jag var uppklädd.
Min pappa frågade: "Vart ska du gå?" "På bio."
Han frågade: "På en premiär? Vart fan ska du?"
Jag åker hem till henne. Problem: när jag var 17
visste jag inte hur man inledde ett sexuellt samtal.
Visste inte om man bara skulle komma naken i en för stor rock.
Hon öppnar dörren liksom och jag säger: "Tja, fan vilken fin dessert."
Jag visste inte hur man inledde ett sexuellt samtal.
Så vi sitter där och äter middag, allt går fint,
jag är stenhård under bordet, Rudy liksom: "Jag vill leka!"
Ni fattar, det är på gång att hända.
Men jag vet inte hur man gör. Nu står hon och diskar.
Efter två och en halv timme får jag panik.
Jag inser att jag måste göra mitt drag.
Jag måste vara man och visa att jag är där för att ha sex.
Jag vill bli man ikväll. Det ska hända ikväll.
Jag får bara vara ute en halvtimme till så det måste hända.
Jag går ut i köket och bestämmer att jag inte ska tänka innan jag pratar,
då brukar jag få problem. Jag ska bara gå in
och säga något instinktivt, vilket var en riktigt dålig idé.
Jag går in och stänger av vattenkranen, vänder henne mot mig och hon säger: "Vad?"
Och sen säger jag något som jag än idag inte vet vad det betyder.
Jag ser på henne och säger: "Du, vet du vad jag... tänkte?
Vi borde leka 'mamma, pappa, barn'."
Ja, jag har ingen jävla aning vad det betyder, okej?
Sen såg hon på mig och sa:
"Sötnos...
Du vet inte vad du skulle göra med mig."
Jaha, och jag liksom...
Jag kunde inte komma på något att säga. Jag fick panik för fan.
Det kändes som att det var en byggarbetsplats i mitt huvud
med en sur förman som skrek: "Vi behöver ord! Han ser ut som en idiot!
Kan någon fixa några jävla ord!
Skynda! Vi kommer att sumpa det!"
Nån kille kommer in: "Hörru Donnie, vi har bara bilder på små pandor här nere.
Vad? Vi har ett knäppt huvud.
Kolla inte på mig, inte mitt fel. Han är knäpp."
Jag vet inte varför jag gjorde det jag gjorde sen.
Jag bara lyfte upp henne på diskbänken.
Hon älskade det. Jag visste inte att hon skulle gilla det.
Faktum var, att hon gillade det för mycket.
Hon övergick från sexig till skrämmande väldigt fort.
Hon gick från "Jaha," till: "Jaha, du vill fan ha det?"
Och jag svarade: "Jag är inte redo."
Ni vet vad jag menar, men en gång så...
Rudy drog ner sin tröja.
"Jag vill inte leka." Och han bara drog liksom.
Det är sånt som miljardärer i 50-årsåldern betalar för.
Det är enda gången man får en sån tjej.
Hon kollar på mig: "Kom igen din mes, vill du ha mig?"
Jag liksom...
Jag hade en omvänd pubertet.
Jag kände liksom: "Åh, jag är sex år." Ni vet?
Jag var inte redo för det.
Hon drar mig till sig,
hon tog sin klo, det måste varit en klo.
Hon tryckte den in i min rygg och jag såg det förflutna.
Jag såg mig som en liten italiensk pojke. "Pappa..."
Ni vet, helt borta.
Jag är helt borta, okej? Och hon sliter av mig slipsen.
Japp, jag hade på mig slips. Hon sliter av den.
Sen sparkar hon mig mot bordet.
Så nu står jag mot bordet och hon hoppar mot mig och...
...sliter upp min skjorta.
Det är hett, eller hur?
Men jag tyckte uppenbarligen inte det,
för det enda som kom från min mun var: "Mina knappar!"
Mitt hjärta svettades. Jag tänkte "mamma" om och om igen.
Jag vet inte var det kom ifrån.
Jag kände... Samma röst och samma hand,
bara: "Mina knappar!"
Som om jag var med i en Broadwayshow och hade en enda replik: "Mina knappar!"
Jag kan föreställa mig byggarbetsplatsen.
Förmannen säger: "Vem fan gav honom det? Tommy, var det du?"
"Japp, du vet, jag gillar trubbel. Vi drar, det blir inget ligg.
Han kommer att bli komiker."
Det är därför jag berättar det för er.
För jag tror att det är bra att ha haft pinsamma stunder i livet.
Pinsamma stunder under uppväxten bygger karaktären.
Det bygger upp personen.
Barn växer upp så snabbt idag att de hoppar över det där.
Det finns inget oskyldigt i det jag läser om dem.
Barn får avsugningar på bussen nuförtiden.
Vad?
Vilken magisk skolbuss, ms Frizzle?
Allvarligt, vilken underbar resa till skolan missade jag?
Hur kan någon pojke missa bussen?
Även om du inte är killen som får avsugningen på morgonen,
så vaknar du ändå upp och tänker: "Kanske idag."
Vet ni vem jag lider med? Jag lider med mamman,
hemmamamman som får ta itu med ungen som brukar få avsugningen på morgonen,
och den ungen missar bussen.
Det måste vara tidernas största utbrott.
Det finns ingen chans att hon säger: "Älskling, du kommer att bli sen..."
"Till skolan! Jag vet, du väckte mig ju fan inte.
Kyle! Håll bussen, var inte en skitstövel!
Mamma, de fattiga riddarna, kom igen, jag är sen."
"De är inte klara." "Vad fan är det för fel på dig, mamma?
Hämta de jävla riddarna!
Förbannat, Kyle! Bussen drog. Är du glad nu? Skit!
Vi har nio iPads i huset och du kan inte sätta ett alarm?
Jag har A i snittbetyg, mamma. Jag har prov, måste rensa huvudet!
Du är en sån kärring.
En riktig kärring, pappa har rätt."
"Varför är du så arg?" "Vill du veta varför?
Vill du verkligen veta?
Okej, korten på bordet. Så här ligger det till,
du har ett jobb. Väck mig,
fixa fattiga riddare, fixa min avsugning, till lektionen!
Nu måste du köra mig till skolan.
Jag tänker runka i bilen." "Nej, det tänker du inte." "Jo."
"Det här är tråkigt, mina polare är inte här.
De fattiga riddarna, mamma." "Jag går inte dit."
"Vänta i huset då och sätt på värmen, det är svinkallt."
Vet ni vad jag gillar att föreställa mig?
En riktigt nöjd granne bredvid,
som älskar sin fru. De har varit gifta i 40 år,
som kommer ut i sin morgonrock och tänker:
"Vilken underbar morgon.
Så fint. Hallå Debbie, kom ner hit.
Du måste se det här, vilken fin dag."
"Jag är snart klar." "Okej...
Älska livet.
Helvete, ja.
Vad pågår där borta?
Är det Andersons unge?
Vad gör han i bilen?
Rutorna är ganska immiga.
Han ser sur ut.
Runkar han?
Man kan inte runka sur, man sliter kuken av sig. Hallå!
Debbie, kom ner. Andersons unge kommer att slita kuken av sig. Hallå!
Hallå, du kommer att slita kuken av dig!
Ja, du kommer att slita kuken av dig!
Var inte arg. Åh, han gav mig just fingret. Debbie!"
Så himla löjligt.
Vet ni vad som är ännu mer förbryllande,
det är att ungar ligger med sina lärare.
Kunde man ha gjort det?
Vem upptäckte det?
Vilken sorts Christofer Columbus-pionjärunge...
Allvarligt, särskilt när man är 13.
Att vara 13, för en kille, är den mest osäkra tiden i livet.
Vilken arrogant trettonåring
sitter längst bak under spansklektionen med sina polare,
och kollar på lärarinnan och säger: "Paxad."
Även om du vill ha henne och tror att hon vill ha dig,
så hur börjar man flirta?
Det är svårt nog att flirta med tjejer i affären.
Hur kan du veta att hon är intresserad? Vad är signalen?
Får man ett "prata med mig" på provet,
och tolkar det annorlunda?
Hon säger: "Okej, Billy jag måste prata med dig om provet."
"Vi lägger undan det och gör så här istället.
Leker du med mig, miss Hagadorn?"
"Billy, vad gör du?"
Håll tyst, kärring.
Så här ligger det till. Du har ett konstigt ansikte,
du är inte attraktiv,
du har åldrats, du gråter,
du har de här jävla påsarna,
du är grisig,
men jag behöver dig."
"Billy, din snopp hänger ut."
"Jag gillar luften. Så...
Det här är vad som ska hända.
Vi ska äta middag på Macaroni Grill.
Du betalar.
Du kan välja vad du vill.
Jag ska rita.
De har bra kritor där, visste du det?
De har magenta, jag älskar magenta!"
"Sänk rösten." "Skit ner dig.
Jag är konstnär. Det visste du inte. Du vet inte mycket om mig.
Jag spelar baseball också, juniorligan, slår med båda händerna.
Min pappa är tränare. Han...
Han är en surgubbe, affärerna går segt. Rörmokeri är inget bra.
Jag kom in igår när han kollade på matchen.
Jag sa: 'Jag måste prata med dig.'
Han sa: 'Inte nu.' Jag sa: 'Jag måste prata med dig.'
Han sa: 'Vad behöver du?'
Jag sa: 'Jag tror att jag vill knulla miss Hagadorn.'
Han sa: 'Varför? Hon är konstig.'
Jag sa: 'Ja, men jag behöver henne.'
Han gav mig tillstånd att knulla dig, så...
Jag tänker så här.
Efter maten går vi hem till dig och bygger ett fort i huset.
Det kommer att ha tio rum, två våningar,
du fattar inte hur jag gjort.
Sen klär jag av mig och springer runt där och gömmer mig
och du ska försöka hitta mig.
Du kommer inte att hitta mig.
Sen, när jag bestämmer att jag är redo,
ska jag krypa upp under din korta kjol
och du ska göra mig till man.
Det kommer inte att vara bra...
...men efter det måste jag sticka.
Jag har läxor att göra, det är ditt fel.
Så vad säger du, miss Hagadorn?
Vill du göra mig till man?"
"Billy...
Hela klassen är fortfarande här."
Åh, herregud.
Så, tillbaka till festen med magikern.
Jag är full, han gör konster och ser bra ut.
Jag är ledsen. Jag bestämmer mig för att gå. Jag drar.
Jag säger inte "hej då" längre.
Jag tar inte farväl. Irländsk sorti.
Om ni inte vet vad det är, så är det...
Ja, alla vet vad det är, jag behöver inte förklara.
Bara stick. Vem bryr sig?
Men jag har lagt till något som ni kan använda.
Så här gör ni, ni säger en sak som ni verkligen vill göra och drar.
Man säger: "Jag skulle verkligen vilja bada."
Sen sticker du och dina vänner undrar: "Var fan är du?"
"Jag ligger i badet."
"Är du allvarlig?" "Ja, jag sa att jag ville bada."
Då är allt fixat, okej?
Jag är på väg hem, jag är deprimerad och ledsen.
Jag går till mitt rum.
Jag är full, bestämmer att jag ska kolla sorgliga saker på YouTube.
Inte liksom: "Jag ska ta livet av mig."
Utan mer: "Låt mig få gråta innan jag lägger mig."
Har ni någonsin gjort det? Har ni aldrig kollat det på YouTube?
Jag börjar leta
och jag hittar det brittiska X Factor.
Har ni någonsin sett det?
Inte det amerikanska.
De har det för bra. Ni måste kolla det brittiska,
med de små föräldralösa barnen för det går direkt in i hjärtat.
Det kommer att fånga dig direkt.
Programledaren frågar: "Vad heter du?"
Barnet svarar: "Jag har inget namn."
Jag är full och naken i rummet,
Jag måste pausa. "Ge mig en minut.
Varför har han inget namn? Du kan ha ett namn. Hitta på ett själv.
Du kan kalla dig 'Steel' och ha kul med det."
Jag satte på igen, värre nu. Programledaren säger:
"Var är sina skor?" Barnet svarar:
"Jag har aldrig ägt skor." "Paus!
Liksom, ge honom skor! Programmet kan ge honom skor!
Ni låter honom gå runt i England utan skor,
där alla vägar är stenlagda."
Jag satte på igen, ännu värre. Programledaren säger:
"Har du sjungit förut?" Barnet svarar:
"Jag har faktiskt aldrig sjungit, men
jag tänkte att jag kunde sjunga från hjärtat,
då kanske mina föräldrar hör mig och så kan vi ha en familj igen."
"Det räcker, paus. Jag behöver inte höra. Du kan bli min son.
Jag ska hitta dig.
Jag kommer att hitta dig.
Jag vet, jag är full och naken,
och jag pratar med en dator,
men jag ska hitta dig. Jag vet inte hur för du har inget namn.
Men jag ska hitta dig och du ska få vilka skor du vill.
Okej? Jag ska ge dig ett namn. Du kan heta Brent. Vi kan båda heta Brent.
Det är ett bra namn.
Och du kan få små kostymer.
Du ska få små kostymer.
När vi går iväg på lunch håller jag din hand
och du får gå till värden och säga: 'Ett bord för två.'
De undrar: 'Är det hans son, eller kollega?' De vet inte vilket.
Jag ska hitta dig på direkten.
Googla 'små föräldralösa barn utan namn i England'.
Fan!"
De säger: "Chefen, han blir allt knäppare!"
Det enda som är värre än att rumskamraten hittar en när man runkar
är om de hittar en naken och gråtande över föräldralösa barn på X Factor.
Jag har aldrig sett en mer förvirrad entré.
Min rumskamrat, som är min kusin,
som jag måste träffa vid varje familjesammankomst,
kom in och visade upp sex känslor på sju sekunder.
Jag har aldrig sett något sånt. Han säger: "Vill du äta? Herrejävlar!
Vad gör du?
Jag måste flytta!"
Jag vaknade upp dagen därpå
och började skratta direkt.
Det är sant. För att jag insåg att det var ego.
Det var bara ego. Jag gjorde saker med egot och blev knäpp.
För här är jag.
Den största romantikern ni träffat.
Då jag växte upp var kärlek det enda jag brydde mig om.
Jag var en sexåring som kunde kolla ut genom sovrumsfönstret,
se Laurie på cykeln och tänka:
"En dag ska hon bli min."
Så var det. Sen brukade min bror, som är gay, säga: "Du är bögig."
Ni fattar...
Så illa är det.
Det enda jag tänkte på. Som jag sa,
jag var en medelmåtta så jag brukade skolka
och se alla romantiska komedier, alla kärleksfilmer.
Och det var magiskt, för jag trodde att det var det enda som betydde något.
Någon kommer att komma in, tiden stannar och det är allt.
Det är därför jag är här.
Jag brukade tänka så.
Och nu, som vuxen,
är det annorlunda. Jag menar inte att jag inte tror på kärlek,
men det har ändrats.
Jag ser filmerna, men jag tror inte längre på magin.
För det är samma sak, mitt sinne har ändrats.
Det är alltid samma film. Nån rättfram tjej på fiket,
hon ger honom hemmagjort vin.
Eller hur? Hon har en resehandbok för hon ska snart till Europa.
Hon har en bäbispanda bunden vid stolen som ingen ifrågasätter.
Sen är det en konservativ affärsman
som bara bryr sig om karriären och han går in och snavar på pandan
och ramlar på henne och hon säger: "Vad i helvete?" Och han: "Förlåt!"
De fastnar med blickarna och kopplar varandra.
De åker på äventyr genom San Francisco.
Och hon säger till honom: "Du måste finna ditt inre djur.
Du måste liksom ryta." Eller något.
Senare bråkar de.
I stället för att göra ett gott intryck på mötet
som han övat på hela sitt liv,
så bestämmer han sig för att sumpa det.
Han lättar på slipsen och säger: "Mina damer och herrar,
Jag är ett lejon.
Grr!"
De säger: "Du får kicken för du har ett sammanbrott."
Eller hur? Sen får han kicken och måste leta efter henne på tågstationen,
för hon är så upprörd att hon är på väg till Europa,
fastän tåg inte går till Europa.
Och han måste hejda henne och hålla det där talet som finns i varje film.
"Lyssna. Du hade rätt, okej? Inget annat spelar nån roll.
Det var rätt att jag måste hitta mitt inre djur.
Jag behövde ryta för jag är ett lejon, men du...
...du är mitt kungadöme." Eller nån sån skit.
Jag brukade älska det. Jag brukade se det och tänka:
"Jag vill ha det där."
Men nu tänker jag bara på ett år senare.
När de delar en etta,
för att han inte kan få jobb i affärsvärlden längre.
För att han blev känd som den där lejonkillen.
Sen får man reda på att hennes fria ande och allt vin hon tar med hemifrån
beror på att hon är bipolär och alkoholist,
och inte har jobbat på nio år.
En dag är han så deprimerad, han tar på sin väst.
När man måste ta på en väst för att jobba så är man inte glad,
ni vet, om man inte är en jävla magiker.
Hur som helst, poängen är
att han tar på en väst och snavar över en av sandalerna
som hon missat att göra klar till barn i Afrika och han snäser:
"Förbannat, Destiny! Kan du ta upp dina jävla sandaler?"
Hon säger: "Kan du inte skrika lite högre?
Om vi haft ett större ställe..."
"Om jag inte hade rutit på det där jävla mötet,
så kanske vi haft ett större ställe."
"Verkligen? Skyll på mig bara för att du inte kunde vara professionell."
"Är du full nu? Var ärlig."
"Självklart är jag det, för jag är en andlig..." "Håll käften!
Ingen mer andlig skit!
Vad heter du på riktigt? Jag vet att det inte är Destiny.
Jag vill veta ditt riktiga namn.
Den här pandan är enorm nu förresten.
Den får inte plats, Destiny. Den är rädd för att gå.
Det vet du inget om för du måste sova middag
klockan tre varje jävla dag.
Jag vet att du stal den från djurparken,
jag vet faktiskt att du gjorde det.
Man får inte äga en panda i San Francisco.
Jag kollade upp det. 'Rufsig hippie stjäl panda och knivhugger tränaren.'
Här är en ny lek som vi ska leka, Destiny.
Du ska berätta ditt riktiga jävla namn,
eller så överlämnar jag dig till fängelset för pandan."
Hon svarar, "Okej, så här då? Panda, ta honom."
Sen äter pandan upp honom och hon är tillbaka på fiket.
Så ser jag på kärlek.
Jag ljög för er.
Jag brydde mig faktiskt om tjejen med magikern.
Låt mig förklara.
Det är inte mitt fel.
Jag har sagt det förut,
jag vill vara förälskad. Jag är inte redo för ett förhållande.
Så här lärde jag mig, jag var med den här tjejen.
Hon var underbar, smart, sexig,
allt du kan önska dig, helt utanför min liga.
Vilket man vill ha, som man.
Som man letar man efter nån utanför sin liga och sen lurar man henne.
Man ber att hon inte fattar, det är målet.
Man ber att hon inte ska säga: "Jag har tänkt på oss."
"Nej...
Hallå, jag är rolig." Fattar ni?
Efter två månader börjar jag tänka att jag kanske kan dejta henne.
Men man ska inte tvinga fram det.
Jag tror att man måste hitta rätt tillfälle.
Vi är ute på middag och hon säger:
"Så vad tror du om vårt förhållande?"
Jag ville svara, men det smällde av här uppe.
Jag föreställde mig oss tillsammans.
Betryggande tillsammans.
På en lördagskväll
kollar vi en film med Reese Witherspoon som hon valt,
som jag inte ville se. Sen pausar hon i 45 minuter
för att prata Zanex-problem med sin moster.
Innan vi kan gräla fotar hon mig och lägger upp mig på Instagram.
Hashtag dejtkväll,
hashtag avundsjuk.
Ingen är avundsjuk och jag är smalfet nu vilket jag inte visste att man kunde vara.
Sen tänkte jag,
om vi är nöjda tillsammans kommer vi att gifta oss.
Jag tänkte att om vi gifter oss kommer vi att få barn.
Jag tänkte på barnen jag inte vill ha.
Jag vill inte ha en läskig dotter. Jag behöver inte det.
Jag vill inte ha en tjej som är blek året om, med lugg.
Varje gång jag öppnar dörren är hon där.
"Hej, far."
Klädd som en pilgrim. Jag vet inte var hon får kläderna från.
Jag frågar: "Älskling, var får du tag i tyget till de här?"
"Hon gav dem till mig."
"Vem?"
"Gå inte iväg och nynna!"
Jag kan inte ens gå på toa på natten, hon skrämmer mig i hallen.
"Far." "Jösses! Fan!
Herregud. Mary Sue, kan du gå och lägga dig, snälla?"
Jag gav henne inte namnet Mary Sue, det gjorde "huset".
Klockan är tre på natten, hon är påklädd, jag frågar: "Älskling, varför är du uppe?"
"Vi leker." "Vilka?"
"Jag och hon." "Peka inte så högt!"
Varje helg när jag försöker kolla en match
är hon på sitt rum och nynnar på en sång jag aldrig hört och målar.
"Far."
Jag springer till hennes rum och säger: "Älskling, du skrämmer livet ut mig.
Hur gjorde du det?
Jag ser vad hon har målat, hon har gjort mitt ansikte, fint gjort, så här.
Sen tänkte jag på att jag inte heller vill ha en het son.
Jag vill inte ha det.
Jag behöver inte Brad Pitt-barnet. Vill inte ha honom.
Jag vill inte ha två meter, solbränd året om fast han bor i Connecticut.
Han har åttapack fast han bara äter Doritos och kakor,
vilket gör mig förbannad.
Han har långt hår,
han gör utlösningsljud varje gång han rör det...
"Kan du lägga av, Brock?"
Jag kallade honom inte Brock, staden gjorde det, de skickade ett brev.
Han går upp för att gå till skolan kl. 11.00 fast han börjar kl. 7.00.
Han får högsta betyg när han stavar "the" med "b".
Jag undrar: "Ligger du med lärarna?" Han svarar: "Ta det lugnt, Puffy-pappsen."
Han kallar mig Puffy-pappsen. Jag är inte smalfet nu, jag är skitfet.
Han är med i basketlaget fast han inte ens är bra. För att han är cool.
Jag bär all hans skit efter matcherna.
Han är mitt på planen och pullar hejarklacksledaren.
"Ge mig en minut, Puffy-pappsen."
Jag svarar: "Herre jösses, Brock. Hela skolan är här."
"Lugn, jag kan hennes kropp."
"Du kan inte kroppar, Brock. Du borde inte kunna det.
Denise, ursäkta för din dotter."
"Det gör inget."
"Det är konstigt, Denise. Snälla, skynda dig, Brock!"
"Lugnt, Puffy-pappsen. Jag kan hennes kropp."
"Håll käften! Sluta kalla mig Puffy-pappsen, okej?
Jag tränar hemma för att bli smalfet igen, snacka inte med mig...
Du ska kalla mig pappa, okej?"
"Far." "Jösses! Fan!
Mary Sue, hur kom du hit?"
"Jag gick." "Det är 18 kilometer. Brock, skynda dig!
Snälla, hon är varm och det snöade ute. Älskling, rör på armarna när du går.
Rör på armarna när du går, snälla.
Visa pappa dina fötter, din klänning är för lång, det ser ut som att du svävar.
Kan du visa pappa dina fötter, och röra dina armar?
Du skrämmer föräldrarna.
Le! En enda gång i vår familjs liv, kan du göra det?
Du skrämmer alla."
"Hon kommer." "Vad fan betyder det?"
Brock, skynda dig! Hon är läskig.
Är det en målning, Mary Sue? Jag vill inte ha målningen.
Jag har nog av dina målningar, okej?
'Hon sätter eld på skolan, hennes leende...' Skit, Brock!
Skynda dig! Hon kommer!" Han säger: "Jag vet, Puffy-pappsen.
Jag gjorde det. Jag är bäst."
Sen kommer miss Hagadorn in: "Hur kunde du göra så mot oss?"
Jag säger: "Jag visste att du knullade läraren."
Sen kom jag tillbaka, fortfarande på middag med den där tjejen och hon:
"Hallå? Så?
Vad tror du om vårt förhållande?"
Min poäng är...
Jag är singel.
Tack ska ni ha, mina damer och herrar.
Riktigt peppat. Hon kommer att älska det.
Åh, herregud. Har hon sagt något ännu?
Japp.
"Kan inte komma. LOL."
Okej, så nu är jag genomblöt.
Klapp.
Jag är på väg härifrån.
Så...
Du kanske vill börja...
Du...
Vet du vad som är konstigt med kärlek?
- Nej. - Ibland funkar det inte åt båda hållen.
Du har rätt. Ibland funkar inget som man vill,
du vill inte gå mot utgången.
Jag fattar inte varför du inte kan gå. Föreställningen är slut.
Hon hade sandbrunt hår
Och ett underligt leende
För att några tänder saknades.
Och hon var min ängel
Hon kunde varit den rätta. Jag reserverade en plats
sen kommer hon inte, det är som...
Du sparade några platser för det fanns några lediga.
- Det fann en hel del... - Jag vet.
- Beundrarskaran är... - Bara en hög med luft.
Jag fattar. Jag förstår, okej?
Det är bara...
De kanske fick biljetter via Groupon.
Det gjorde de.
Gjorde de?
Jag borde inte ha sagt det.
Har du hört om filter? Du behöver ett filter.
Alltså... Vi är vänner.
Vi är inte vänner, vi träffades just.
Adam, hjälp mig med refrängen.
Kärlek
Kärlek, kärlek, kärlek, kärlek
Känner det
Jag känner det
- Jag känner det - Jag känner det
Jag känner det
- Åh, kärlek - Känner kärlek
Kärlek, kärlek Jag känner det
Kärlek, kärlek
Ja, kom igen.
Jag känner det
Kärlek, kärlek, kärlek
Han är ganska bra.
Åh, herregud.
- Fan! - Jag hjälper till, eller hur?
- Nej. - Nej.
Jared är bättre.
Jag föredrar bara honom.
Om... Okej.
- Du, det är låten. - Sluta kolla på mig.
- Det är låten. - Det var kvällens höjdpunkt.
- Sak samma. - Du, vet du vad?
Du är ganska bra, Bread Morans bror.
Kallade du mig just bröd?
- Det är ditt namn. - Brent Morin.
Bre... Vad?
Brent Morin. Du kallade mig Bread Moran.
Jag trodde det var Bread Mo...
- Alltså, det... - Ingen heter bröd.
Tja, någon måste heta det.
- Jag menar, det är ett namn. - När då?
När de namngav bröd. Före brödet uppfanns
måste nån ha hetat Bread så att de kände till namnet.
- Det är ingen bra historia. - Okej. Då kör vi.
Känn...
Jag måste spy.
- Brent? - Jag måste spy.
Nej, du måste spy utomhus!